"Jeg håper jeg blir en dame med krutt."
"Husmor, mor og god venn for alle de jeg kjenner."
"Uansett hva jeg prøver, så skal jeg gjøre mitt beste."
"Om noe gir meg en bitter ettersmak, så er det å mislykkes."
En 29 år gammel programleder skjøt seg i hodet under en direktesending.
Christine Chubbuck ble ført til sykehus. Tilstanden er kritisk.
Miss Chubbuck ledet "Suncoast Digest" på WXLT-TV.
I dag tidlig sa hun at hun i tråd med kanalens policy om å vise blod,-
-skulle vise et selvmordsforsøk.
Så dro hun fram en pistol og skjøt seg selv.
Skjermen ble svart, og så begynte kanalen å vise lokalinformasjon.
USA blir i dag revet mellom en gammel og en ny moral...
-Hvordan føles det? -Sånn passe.
Vi har bare en takning.
Beundre skjønnheten mens dere får høre fortellingen.
Navnet mitt igjen? Jeg heter Kate og vil spille festdeltaker.
-Og Anita. -Og Anita.
Men det er veldig lenge siden jeg var på fest.
Jeg har alltid ønsket å bli skuespiller, siden jeg var ni år.
Jeg følte at folk ikke så meg da jeg var liten.
Jeg var nok for sjenert til å våge å gjøre inntrykk.
Skuespill ga meg en mulighet til å bli sett.
Jeg har sluttet flere ganger,-
-men jeg går alltid tilbake til det.
Jeg klarer ikke å slutte. Det virker som nesten tvangsmessig...
...akkurat nå.
Men jeg er bekymret for...
...at det ikke er en sunn impuls.
En kvinnelig programleder i Sarasota-
-skjøt seg selv i hodet under sending.
Ifølge familien var hun deprimert og hadde snakket om selvmord.
Vi kan begynne med å gjenskape det bildet som vi har av henne.
Utringningen har nøyaktig riktig fasong.
Vi gjør et forsøk.
Jeg lurer på om den er for vid over skuldrene.
Noen topper har så smale skuldre.
Hvis vi tar den inn litt...
Det ser ikke så verst ut.
Jeg kunne ha laget en og sendt den. Men jeg vet ikke når dere filmer.
Tenk på at hun for det meste blir sett i profesjonell sammenheng.
Først ville jeg gjerne se klippet, men så begynte jeg å tvile.
Da jeg skjønte jeg ikke kunne se det, ville jeg bare se det enda mer.
Ingen av vennene mine i Sarasota hadde hørt om henne.
Det er fascinerende.
Vi har ikke nok bilder av henne til å vite sikkert,-
-men det virker som hun foretrakk bukser og en mer mannlig stil.
Men hun valgte en kjole...
...for akkurat den dagen.
Det virker som et bevisst valg.
"Hun var brun, og det svarte, midjelange håret skinte."
"Den svarte og hvite kjolen framhevet den slanke figuren."
Jeg må ofte finne klær som personer skal dø i,-
-men det er sjelden jeg må finne klær som noen valgte å dø i.
Hei, pappa. Hvordan har du det?
Jeg drar til Sarasota i morgen for filmen.
Ja.
Filmen om Christine Chubbuck.
Ja, blod og innvoller.
"Network" bygger litt på historien hennes.
Men fyren som skrev manuset tok denne deprimerte kvinnen-
-og forvandlet henne til en sint mann.
Hun var frustrert over sin rolle som kvinne innen tv.
Det er menn som lager filmen, så jeg føler meg litt...
Det er på en måte mitt ansvar å representere henne.
Det er spennende, for de prøver å lage-
-en stil som minner om såpeoperaer på 70-tallet.
Det er veldig interessant, det er ikke noe jeg får gjøre så ofte.
Hvis en av rolletolkningene mine blir kalt "subtil" en gang til,-
-så tror jeg at jeg går fra vettet.
Men jeg er redd det blir vanskelig å finne riktig tone.
Særlig fordi hun er en virkelig person.
Men jeg tror det går bra.
I starten var min interesse for henne bare overflatisk.
Hun er den første som har begått selvmord på en direktesending.
Det er noe bemerkelsesverdig.
Men det virker som om historien har blitt glemt.
Med tanke på all informasjon vi har, er det frustrerende og tragisk.
Så jeg må lære meg så mye om Christine Chubbuck som mulig.
Men jeg må også forsøke å forstå...
...hvordan en som vil begå selvmord tenker.
Hei. Jeg heter Kate. Jeg er en skuespiller som forbereder...
...en film om Christine Chubbuck, som jobbet på Channel 40 på 70-tallet.
Kanalen ble etter hvert en del av ABC,-
-så jeg lurte på om dere har opptak av henne i arkivene deres.
Ja, jeg har sett på alt som ligger ute på internett.
Jeg hadde hørt om det, men jeg visste ikke om det var sant.
Jeg har bodd i Sarasota i ti år, men jeg visste ikke at det skjedde her.
Jeg ble sjokkert da du viste oss artikkelen.
Jeg vil gjerne hjelpe deg.
Dette er artikkelen i Washington Post av Sally Quinn.
"Christine Chubbuck, 29 år, pen, velutdannet, tv-personlighet...
"...dør under en direktesending."
"Chubbuck kastet bort det lange, svarte håret fra ansiktet."
"Hun svelget, leppene rynket seg, og hun strakk ut venstre hånd-
-for å bla til neste side av manus. Hun så ned og begynte å lese."
"'I tråd med Channel 40s...' Hun så opp fra manus."
"Hun så rett inn i kamera og smilte."
Hun smilte altså.
"Stemmen ble sarkastisk da hun sa 'blod og innvoller'."
"Hun så ned på manus igjen, hånden skalv nesten umerkelig."
Første gang jeg leste det, trodde jeg det sto "merkbart".
"Høyrearmen hennes stivnet. 'Vi lager tv-historie igjen.'"
"Stemmen hennes var fast. Hun så inn i kamera med et utfordrende blikk."
"'Et direktesendt selvmordsforsøk.'"
"Hun løftet opp hånden. Den holdt en revolver-
-som hun rettet mot bakhodet før hun løsnet avtrekkeren."
"Det kom et høyt smell, det røyk fra pistolen-
-og håret fløy opp, som om det hadde kommet et vindpust."
"Munnen hennes vrengte seg nedover og hodet ristet."
"Kroppen traff skrivbordet med et dunk og forsvant fra bildet."
"Da Chris var fraktet til sykehus, fant de på skrivbordet-
-et blodig manus."
"Det var en håndskrevet forklaring på selvmordsforsøket hennes."
Så hun hadde altså skrevet ut-
-nyhetsmanuset, men hun hadde skrevet for hånd-
-det hun ville de skulle lese etterpå.
"Det beskrev at hun ble ført til sykehus i kritisk tilstand."
"Chris ville ha fylt tretti 24. august. Hun var fortsatt jomfru."
"Det plaget henne voldsomt."
"Hun tok sitt eget liv på grunn av et manglende privatliv, sa moren."
"'Det var noe som plaget Chris', sa mrs Chubbuck."
"'Det virket som at livet hennes var ute av takt med andres.'"
"Sist sommer fjernet hun en eggstokk."
"Legene sa at for å få barn, måtte hun bli gravid innen et par år."
"Men hun hadde jo ingen kjæreste på gang."
"Hun var kollega med den høye og kjekke George Peter Ryan."
"Han leste børsnyhetene."
"'Gorgeous George' var fraskilt og hadde personlige problemer."
"Chris forelsket seg. Hun betrodde til en venn-
-at George var den rette til å løse problemene hennes."
"Da George fylte 30, ga hun ham en kake."
"På en fest senere lot hun ham forstå at hun var tilgjengelig."
"Men han avviste henne."
"Hun viste Sarasota og verden at hun hadde vært her."
"Hun utførte en handling som vekket oppstandelse verden rundt."
"De hun etterlot seg måtte spekulere på årsakene."
Hei. Kan jeg få snakke med mr LaHurd?
Jeg fant nummeret ditt på internett.
Jeg så at du er Sarasotas ledende historiker.
Jeg er her fordi jeg forbereder meg på en rolle.
Kom inn, Kate. Jeff LaHurd.
Opplever du-
- at folk fortsatt snakker om henne? -Ikke i det hele tatt.
I og med at folk flytter til og fra,-
-så glemmer de slike saker, eller alle slags saker.
Jeg elsker Sarasotas historie, men også verdenshistorie.
Jeg husker at en fortalte meg at man dør to ganger.
Du dør når du sovner inn, og så når noen nevner navnet ditt siste gang.
Hei, Monica. Jeg heter Kate, jeg fikk nummeret ditt av Jeff LaHurd.
Jeg jobber med en film om Christine Chubbuck,-
-som var journalist i Sarasota på 70-tallet.
Vi har hørt at hun kan ha gått på Crescent Club.
Jeg ville bare høre om du kunne huske noe om henne.
Jaså? Og ingen Christine?
Takk.
-Når var du her sist? -For rundt 35 år siden.
Jeg lover at om baren fortsatt er der om 35 år, så skal jeg gå dit.
Hvor vanlig er det med selvmord?
Ser vi på den rapporterte statistikken, kan vi si dette:
Selvmord er en av de ti vanligste dødsårsakene blant voksne.
Jeg er redd for selvmord.
Når jeg tenker på det, blir jeg redd.
Når jeg prøver å forestille meg-
-hvordan det må føles å ville gjøre det, så blir jeg redd.
LIVET ER BEDRE PÅ SOMMEREN
-Hei. -Er du klar?
La meg vise deg hvordan den virker. Når du er klar, trykker du her.
Den blå knappen? Og så legger jeg meg.
-Og så lukker jeg den bare? -Ja.
-Beklager at jeg er så bleik. -Det er derfor folk kommer hit.
-Det kommer til å ta tid. -En dag av gangen.
Dra den ned over halsen, og så tar du tak i denne delen.
-Hvor lenge har du laget parykker? -For lenge.
Jeg fikk lisens i 1963.
Len deg tilbake med nettet på.
Unnskyld.
Skal jeg ta parykken?
Den enkleste måten er å ta tak i...
Det er to spenner på hver side.
Den skal sitte ordentlig overalt.
Bare følg konturene i håret ditt. Slik.
Vi legger dette bakover. Dette legges forover.
Og denne er...
Hun ser så dyster og trist ut.
Det skjærer en i hjertet å se på henne.
-Men du er penere enn henne. -Jøye meg.
-Det var snilt sagt. -Jeg mener det.
Det bekymrer meg at du må være så trist...
...som om du bærer hele verden på dine skuldre.
Ja.
Jeg tror ikke jeg kunne ha vært så trist.
Man kan nok bli litt desperat.
Tenk å være 29 år og ikke ha venner eller kjæreste.
Da jeg var 29, hadde jeg hatt mange kjærester.
-Hold innsiden på plass. -Ok.
Tenk på noe fælt, slik at du kan se ut som henne.
Det blir nok ikke lett for deg.
Jeg tenker på min mann.
-For da gråter jeg. -Så leit.
Hvor lenge har du jobbet på Herald Tribune?
Ifølge kalenderen begynte jeg for 40,5 år siden.
Jeg jobbet med avisens ettermiddagsopplag-
-i juni 1974, som praktikant.
Og halvannen måned senere, tok Christine livet sitt.
Hva husker du fra den dagen?
Historien spredte seg via jungeltelegrafen.
Folk hadde ikke Twitter eller e-post, de ringte hverandre.
Folk på restauranter spredte historien, på den gammeldagse måten.
Folk trodde hun hadde problemer med kjæresten, eller noe slikt.
Kanskje det var presset på å lykkes på en liten tv-stasjon.
Jeg syntes hun var... ganske skarp.
Hun hadde en hard side som jeg ikke ser hos deg.
Du ser myk og vennlig ut, og hun så hard ut.
Hvis du vil spille denne rollen,-
-må du finne fram disse følelsene av en indre uro.
Og du må ha en intensitet.
Det fantes ikke noe mildt ved Christine Chubbuck.
At hun ba dem spille inn programmet viser at hun hadde bestemt seg.
Du har noe i kikkerten. Det vil gå ille for noen, og det er deg.
Jeg blir tiltrukket-
-roller som viser kvinner på randen av sammenbrudd.
Jeg likte å studere slike historier på avstand da jeg var yngre.
Nå føler jeg et større ansvar-
-for ikke å forvandle gale kvinner til en fetisj.
Jeg vil vise min respekt for Christine Chubbuck.
Og jeg vil sette meg inn i hennes situasjon så godt jeg kan.
Men jeg vil ikke prøve å glorifisere det at noen tar sitt eget liv.
For det er bare så... trist.
Og det er litt vanskelig, for...
Jeg har aldri sett noen opptak av henne.
Jeg har ikke hørt stemmen hennes eller sett hvordan hun beveget seg.
Så jeg vet ikke hvordan hun var.
God morgen...
Dette blir andre takning. Tre, to, én...
Det er nok en varm dag på solkysten, men se opp for regnvær.
-Hei. Jeg heter Kate. -John Hill. Hyggelig å treffe deg.
-Er du nyhetsanker på SNN? -Ja, vi sender 24 timer i døgnet.
Vi konkurrerer med CNN, lite grann, hva gjelder lokalnyheter.
Jeg har jobbet her i ti år,-
-og før det jobbet jeg for Channel 40 i ti år.
Tony. Jeg er sjefstekniker på WSNN.
Før det jobbet jeg på Channel 40, som var kanalen det skjedde på.
Har du noen minner av Christine Chubbuck?
Jeg har bare hørt historier. Jeg har ingen personlige minner,-
-bare at når noe gikk galt på kanalen,-
-sa vi at "Christine er vrang igjen." Vi ga Christine skylden.
Noen venner av meg sa at de kunne sitte på kontrollrommet-
-og føle et vindpust i nakken-
-eller høre stemmer i bakgrunnen når studio var tom.
Det Christine gjorde den dagen-
-var sløsing med tid, sløsing med ammunisjon-
-og sløsing med oppmerksomhet.
Hun oppnådde ingenting. Det hjalp ikke depresjonen,-
-og det forandret ikke bransjen for kvinner.
Det var en sensasjonell nyhet,-
-men de blir fort glemt.
Folk snakker sjelden om det, de fleste så det ikke.
Det skal finnes et opptak, noen sier det tilhører ABC7 i dag.
De har en safe, men jeg vet ikke om det ligger opptak i den.
Da jeg var på WWSP, snakket folk om at det fantes et opptak.
For meg er det bare et rykte, men jeg har hørt at det eksisterer.
Den nye ledelsen nevner det ikke. Da jeg begynte her,-
-satt vi i de nye lokalene. De gamle lokalene finnes fortsatt.
Jeg tror det er et dansestudio der nå.
Er det bygningen med folk utenfor?
De solgte stasjonen på 90-tallet og flyttet inn til byen.
En radiostasjon tok over, og så ble den stengt.
Så ble det treningslokale,-
-for så å stå tomt i flere år, før det nylig ble et kontorlokale.
Jeg håper jeg vil finne opptak med Christine Chubbuck.
Nei, ikke opptak av selvmordet, men av hva som helst.
Om dere har noe med henne i arkivet.
Ja visst.
Vi skal til Bullet Hole, som er forretningen-
-der Christine kjøpte pistolen.
Det er frustrerende, for jeg har ikke funnet ut så mye.
Mange har en mening om henne, noen husker hendelsen,-
-men ingen har hatt noen ordentlig informasjon å komme med.
De fleste har sjettehånds kjennskap til henne,-
-men de har meninger om hva som drev henne til det.
Jeg famler i mørket.
-Hei, hvordan går det? -Bra. Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg ville bare stille noen spørsmål.
-Hvor lenge har dere vært her? -I to år og én uke.
Vi var på Main Street i 67 år. Du kan lese om oss der.
-Der er du. -Det er meg!
Det jeg anbefaler deg som nybegynner, er en revolver.
Revolver er det sikreste man kan ha. Man bare sikter og skyter.
En av de mest populære er Smith & Wesson 642.
Hvordan gikk det for seg når man kjøpte pistol på 70-tallet?
Før var det bare ett papir. Vi skrev ned navn, adresse, telefon-
-og form for ID. Så måtte du besvare spørsmål lignende disse.
Og hvis du svarte feil, fikk du ikke kjøpe våpen.
La oss anta at du velger denne. Sjekk alltid at den er tom.
Sjekket man om folk hadde vært psykisk ustabile på den tiden?
De sjekket ikke folks bakgrunn, så det kunne de ikke vite.
Det er som å gå til en våpenbutikk.
Man kan kjøpe et våpen uten at de vet noe om deg.
Jeg vet ingenting om deg. Du kunne ha gått inn her,-
-og siden jeg ikke er psykolog, kan jeg ikke bedømme deg.
Men om du oppfører det skikkelig og svarer riktig på spørsmålene,-
-så har du rett til å kjøpe våpen.
Jeg er interessert i en journalist som bodde her på 70-tallet.
-Hun het Christine Chubbuck. -Henne kjenner jeg ikke til.
Hun var nyhetsankeret som tok sitt eget liv på direktesending i 1974.
-Jeg kom ikke hit før i 1982. -Men hun skal ha...
Det var i denne forretningens hun kjøpte våpenet.
Det var der hun kjøpte våpenet som hun tok sitt eget liv med.
Hvis jeg gjør alt som står i min makt for å følge reglene,-
-blir jeg trist over tap av liv, men jeg føler meg ikke ansvarlig.
Er det noe mer jeg kan hjelpe deg med?
Hei. Jeg ser etter en pistol.
-Har du erfaring med våpen? -Nei, men jeg lærer.
Jeg anbefaler en revolver, for den er enklest og sikrest.
-Takk. -Er den til jakt eller beskyttelse?
Beskyttelse.
Den føles bra.
Vi selger stadig flere våpen til kvinner i dette området.
Kvinner kjøper flere og flere våpen.
Herregud! Du sto så stille at jeg trodde du var en utstillingsdukke.
Jøss. Det var ikke meningen å skremme deg.
Er mikrofonen din på?
-Herregud. Så søt hun er. -Hun der er enda søtere.
Hun var fantastisk.
-Hvor bor dere? -I New York.
Det er varmt. Men vi filmer.
-Jeg er 33, så det er nok for sent. -Jeg er 31.
-31? Da vil ingen ha deg. -De vil ikke ha meg.
-Jeg er 1,57. -Jeg fikser det.
Mark, hent hunden!
Midt i blinken.
-Bra skutt. -Takk.
Det ser bra ut. Midt i blinken.
-Du var kjempeflink. -Takk for hjelpen.
Har du noen spørsmål? Du kan ta av hørselvernet.
-Jeg har ingen spørsmål nå. -Du er et naturtalent.
Dette er fra selvbiografien hennes som hun skrev da hun var femten.
"Jeg håper jeg blir en dame med krutt."
"En husmor, mor og en god venn til alle de jeg kjenner."
"Uansett hva jeg gjør, skal jeg gjøre mitt beste."
"Om noe gir meg en bitter ettersmak, er det å mislykkes.
Jeg har aldri ønsket å bli husmor.
Jeg har aldri hatt lyst på barn, ikke før nå i det siste.
På videregående startet hun klubb for de som aldri hadde en date.
Jeg var 21 år da jeg fikk min første kjæreste.
Faen!
Artikkelen som beskriver henne som "mandig" føles så 70-tallsaktig.
Men jeg har også blitt beskrevet som mandig.
Hun ville bare ha et forhold,-
-uansett hvordan mannen behandlet henne.
Jeg sa noe lignende til en venn da jeg var tenåring.
Jeg kan huske det tydelig.
Som skuespiller skriver jeg ned forskjellene-
-og tar dem til meg, heller enn å si dem til deg.
Fram til jeg har fått alt dette,-
-parykken, sminken og klærne, til å føles naturlig,-
-så vil jeg føle meg utkledd. Det gjør meg veldig ukomfortabel.
Kate?
Du kan ta bort hodet.
Ville du ha kontaktlinser?
Jeg trenger fargede linser. Jeg vil det skal...
...se ut som at jeg har brune øyne.
-Her har du et papirlommetørkle. -Takk.
De gjør det også...
Jeg kan huske at en av de eldste her fortalte meg-
-hvordan det var før de fikk radio.
Når det brygger til storm, så flyr de opp i luften.
Det kan være det de gjør akkurat nå.
De bruker luftstrømmene som transport.
Hvis det kommer en storm, utnytter de den til å reise.
Se opp. Perfekt. Bra jobbet.
-Er den inne? -Ja. Det ser veldig naturlig ut.
Se opp. Til venstre. Perfekt.
Bra jobbet. Nå kan man ikke se at du har blå øyne.
Så merkelig.
Det ser bra ut.
-Er det din første spraytan? -Ja.
Du kommer til å elske det. Men det er kaldt og bråkete.
Unnskyld. Den andre siden.
Jeg heter Christine Chubbuck. Velkommen til Suncoast Digest.
I dag har vi med oss Melissa Malloy, som eier Creative Joy.
Takk for at du kunne komme. Kan du fortelle om foretaket?
Ja visst. Jeg har tatt et åpent kunststudiomiljø-
-og lagt til noen nye ideer.
Mange synes det er avslappende å komme dit.
Så flott. Jeg hører vi har en felles interesse: dukketeater.
Ja, det er sant. Jeg jobbet med det i fire år i Sarasotas skoler.
Jeg tror vi hadde seks dukker i en av forestillingene.
Hvordan gikk det, synes du?
Jeg synes det gikk veldig dårlig, for jeg er ikke forberedt.
En ting vi vet om henne, er at hun var dyktig i jobben.
Hun brydde seg virkelig og jobbet veldig hardt.
Jobben var viktig for henne. Å være halvveis gjennom forberedelsene-
-og likevel måtte improvisere, og ikke bare personlige ting,-
-men hvordan hun var på jobb,-
-er veldig frustrerende.
For jeg var ikke noe bra.
Min rolle i denne filmen er vanskelig nok som den er,-
-så jeg må se på scenene som meg som prøver å spille Christine.
Og i dag mislykkes jeg da jeg forsøkte å gjøre det.
Jeg hater den følelsen.
Hei. Leter du etter noe spesielt?
Nei, jeg bare ser.
Jeg skal spille en kvinne i en film.
Hun er 29 år, men rommet hennes var litt barnslig innredet.
Hun hadde kosedyr og et plissert sengeteppe.
-Og du vil gjenskape det? -Ja.
Det lyder interessant.
Skal du bo i Sarasota imens? Velkommen skal du være.
Du har tenkt slik veldig lenge.
Og det er ikke det at vi ikke vil høre på deg mer.
Vi har bare gått tom for ideer.
Ikke jeg.
Jeg synes du bør ta deg litt fri og slappe av.
Ta litt tid til å roe deg ned.
-Livet er vanskelig, og det er ok... -Jeg vet det.
Det gjør meg sint av og til, men det er ok.
Om livet blir for hardt, så bare stikker jeg.
Hvis jeg ikke kan takle det, så drar jeg bare.
"Hun hadde flyttet fra Ohio til familiens sommerhus i Siesta Key."
To år senere skilte foreldrene seg og moren flyttet ned."
"Chris' bror Timothy er kunstnerisk, det var han som innredet huset."
"Hus og hage var smakfullt innredet i rosa og grønt."
"Han hjalp Chris med soverommet hennes."
"Det var hvitt- og gulrutet med en enkeltseng i hjørnet."
"Det så ut som rommet til en 9-åring, ikke rommet til en 30-åring."
-Jeg liker brillene dine. -Vil du prøve dem?
Du kler dem.
Opptak to.
Alle vet hvor ille tingene er.
Jeg vil at dere skal reise dere opp.
Kom dere opp av stolene.
Reis dere opp, gå til vinduet, åpne det og rop:
"Jeg er jævlig sint, jeg finner meg ikke i dette lenger!"
Jeg tror det kommer til å se slik ut.
-At det faller den veien? -Sånn som dette.
Rollene jeg spiller har en langvarig effekt på meg.
Jeg blir kanskje dypere involvert-
-enn jeg tror jeg er.
Jeg skjønner ikke hvorfor jeg er trist og deprimert,-
-helt til jeg husker den helt åpenbare forklaringen.
Nemlig at jeg har brukt flere måneder på å grave opp smertefulle minner-
-for å kunne spille denne rollen.
Av og til gjør skuespill meg glad, av og til føler jeg...
...at jeg har oppdaget noe.
Det er frustrerende når man prøver å fange noe-
-og viser det til folk.
Og det er vanskelig å snakke om hvor tungt det er.
Hvem faen bryr seg? Men det er vanskelig å gjøre det bra.
Og hvis du har valgt å gjøre det,-
-så må du virkelig gjøre det så godt du kan.
Og da er faren veldig stor for å mislykkes.
Jeg heter Marty Stonerock, og jeg bor i Orlando i Florida.
Min mann er veldig syk, så jeg har sluttet å prøvespille.
Jeg har sluttet å dra til Georgia, jeg holder meg rundt Orlando.
Jeg har begynt å spille teater, så jeg kan ta meg av Bob.
Min datter mente jeg burde prøvespille når jeg fikk sjansen.
Den som intet våger, intet vinner.
Og da jeg fikk rollen, tilbød min datter seg å hjelpe til.
Så det var veldig fint...
...å få en dag til å gjøre det jeg kan, og å komme seg ut av huset.
Det var så utrolig trist og kortsynt av henne.
Ingen klarte å nå inn til henne.
Vi kunne ikke overbevise henne om at ting ville bli bedre.
Jeg tror vi sliter med å finne de svarene fordi...
Det strider mot vår natur...
...å sette punktum for livet vårt.
Jeg vil gjerne tro at alle har et slags håp inne i seg.
Akkurat nå kjemper mannen min for sitt liv.
Han vil heller ha en dårlig dag enn ingen dag i det hele tatt.
Hvis hun hadde levd én gag til, så ville det kanskje ha blitt bedre.
Jeg heter Rick Ver Helst. Jeg er klinisk psykolog-
-og driftsdirektør på Coastal Behavioral Healthcare i Sarasota.
Depresjon kan komme og gå.
I dette tilfellet lyder det som om personen var deprimert-
-konstant i en lang tidsperiode.
Folk snakket ikke om slikt på den tiden.
Termen "depresjon" ble ikke brukt så mye på 70-tallet.
Man kunne høre at folk hadde fått et nervøst sammenbrudd.
Hva med at hun gjorde det foran allmenheten? Det er uvanlig.
Det er interessant.
Hvis jeg må gjette, vil jeg si at det trolig hadde en sammenheng-
-hennes valg av journalistikken som yrke.
Journalister vil gi allmenheten informasjon.
Kanskje dette var, på hennes forvridde måte,-
-en måte å sende et slags budskap til allmenheten.
Hei. Jeg har en historie til deg.
-Jeg vil lage en sak om selvmord. -Du gjør som du vil uansett.
"Flere uker før hun døde diskuterte hun selvmord med en politibetjent."
"Da hun tok livet sitt, fulgte hun instruksjonene."
"At hun skrev 'selvmordsforsøk, forvirret mange."
Men de som jobbet sammen med henne hadde en forklaring,"
"En journalist vet at selvmord kan mislykkes."
-Hvilken metode er mest effektiv? -Gjør man det riktig, funker alle.
Man skjærer over håndleddene eller henger seg. Piller er vanlig.
Særlig blant kvinner. Men virker å foretrekke å skyte seg.
Ikke stikk den i munn eller tinning, det er best bak.
Kulen skal gå inn her. Da trenger ikke kulen å forlate skallen.
Når den først er der, så er du død.
Det var alle spørsmålene vi hadde i dag. Takk for at du kom.
"Hvis Chris hadde en venn, så var det Andrea Kirby."
"Chris fortalte Andrea at hun ville legge an på George."
"Andrea tålte ikke Chris' tendens til å synes synd på seg selv.
"Av og til kritiserte hun henne for det."
"Hun fortalte ikke at hun og George allerede traff hverandre."
Jeg skulle ønske jeg hadde noen å elske for bare en uke.
Ja da, Christine, bare spark deg selv i ræva.
"Jeg heter Chris Chubbuck, og hele verden hater meg."
Vennen, du må slutte å synes synd på deg selv,
For fire år siden forsøkte jeg å ta mitt eget liv med piller.
Jeg var så utrolig ensom og ulykkelig.
Ikke tro at det bare er tullprat. Men takk for at du lytter.
Jeg tror jeg er forelsket i George.
Jeg har tenkt å bake kake til ham og gå i bursdagsselskapet hans.
Ta på meg smilet og gjøre tingene litt interessante.
-Hva synes du? -Det ante jeg ikke.
Miss Florida er visst den nye værpiken.
Hun er nok ute etter jobben min.
De gir den sikkert til henne også.
Jeg heter Stephanie Coatney, jeg kommer fra Florida.
Skuespill har vært en god måte å håndtere alt på.
De ulike personlighetene man har i hodet.
Det er en måte for meg å mestre ting på, antar jeg.
Folk tror at jeg hadde den perfekte oppveksten,-
-men stort sett var det veldig vanskelig.
Jeg synes det var veldig dristig av henne.
Mediene viser "det folk vil se".
Det ga høye seertall, det er det alt handler om.
Forferdelige saker ga høye seertall, men hva var formålet?
Og hun sa at det var feil.
"Vil dere se hvor forstyrret USA er? Vær så god."
"Jeg er fremgangsrik og vakker, men ikke engang jeg er lykkelig."
Du er en god journalist, men dette er min kanal.
Du kan ikke fortsette å skyve ut innslagene mine.
-Vil du drive en nyhetsstasjon? -Hvor ofte må jeg høre klagene dine?
Jeg gjør bare mitt beste for å holde kanalen på føttene.
Du kan klage så mye du vil...
Ikke gjør det. Ikke nedverdige meg, Bob.
Du vet at jeg vet hva jeg gjør. Du vet hvor hardt jeg jobber.
-Jeg har alt sagt... -Ikke snakk sånn til meg!
Jeg heter Michael Ray Davis, jeg bor i Florida.
Jeg har vært skuespiller i 25 år, om man regner med radio.
Jeg hadde aldri hørt om Christine Chubbuck før.
Jeg ble veldig rørt av manuset. Jeg tror jeg forstår-
-hvordan noen kan bli så deprimert.
For en skuespiller er alle avslagene-
-veldig deprimerende.
Oppriktig talt, om man ikke engang har tenkt på selvmord,-
-så har man ikke hengt helt med. Men man gjør ikke alvor av det.
Det er sånt som skjer i livet.
Går du på fem jobbintervjuer og alle sier at du er elendig,-
-så er det litt som å være skuespiller.
Hun var lei av alt sammen, og hun ville si til kanalens eier-
-at hun visste hvordan man får opp seertallene.
Beklager klisjeen: Hun var sint og nektet å akseptere det.
Sekunder før hun skjøt seg, sa miss Chubbuck til seerne-
-at i tråd med Channel 40s policy om blod og innvoller,-
-så ville hun vise dem et selvmordsforsøk.
Det er mange grunner til at man velger en karriere foran kamera.
Det å ønske å bli sett og anerkjent,-
-er noe som jeg kan kjenne meg selv igjen i.
Jeg tror nok at hun ble sett og lagt merke til,-
-men at hun ikke var i stand til å føle det.
Selvmordsønsket var genuint, hun led av kronisk depresjon.
Men jeg tror også at hun ville ha en debatt om depresjon og selvmord.
-Craig Burdick. -Kate Sheil.
-Hva jobber du med? -Jeg er skuespiller.
Alle har sett "Network", men jeg vet ingenting om dette.
Ikke annet enn det jeg har hørt av noen her,-
-som jobbet i bransjen da. Det er virkelig bemerkelsesverdig.
Før Christine tok sitt liv holdt hun en kort tale-
-der hun kritiserte kanalen for å fokusere på blod og innvoller.
Har du noen tanker rundt det?
Vi er et samfunn av tilskuere.
Vi vil se togulykker og fly som eksploderer.
Jeg er ikke enig i at tv-nyheter bare handler om blod og innvoller.
Tv-kanalene gjør det seerne vil at de skal gjøre.
Av og til må vi tenke nøye gjennom hvordan vi viser innslagene.
-Vi rapporterer ikke om selvmord. -Hvorfor ikke?
Det er så personlig.
Når noen velger å gjøre noe slikt, uansett hvilken grunn de har,-
-så er det ikke noe tv rapporterer om.
-Jeg har ikke tid, Chris. -Bare hør på meg.
I forrige uke døde nesten 400 personer i en flyulykke i Paris.
Men vi rapporterer om skuddløsning. Jeg vet du gjør jobben din...
-Er ikke en skuddløsning en nyhet? -To personer var på feil sted.
Vi har ingenting å lære av det. Imens styrter fly uten at vi vet hvorfor.
Har du hørt om tyngdekraften?
Om noen blir skutt, vil folk vite hva som skjedde.
Innslaget ditt var bra, men av og til kommer sånt som dette foran.
Jeg heter Holland Hayes, og jeg bor i Orlando.
-Dette er uakseptabelt. -Jeg googlet Christine.
Jeg tenkte at klippet måtte være et sted, men det er det ikke.
Hun ville vi skulle se klippet, men det kan vi ikke.
Det finnes så mye rart man kan få tak i der ute,-
-ting vi ikke bør se, ting folk ikke vil vi skal se.
Skal vi snakke om å klippe negler og karriere...
-Hva synes du? -Hva er dette?
-Blomster. -Jeg vil ikke ha dem i mitt studio.
Jeg vil ikke ha dem i mitt studio.
"Fredagen før selvmordet hadde hun en krangel med Mike Simmonds."
"Om at innslaget hennes ble tatt ut på grunn av en skuddløsning."
"Simmonds sa hun ble uvanlig opprørt over slikt."
"En uke tidligere hadde hun hatt et utbrudd..."
Språkbruken er ganske irriterende,-
-men det er mulig at det det er korrekt.
Eller kanskje hun bare var opprørt og ga uttrykk for det.
Det er så vanskelig...
...for jeg har aldri hørt stemmen hennes engang.
Jeg kan bare tenke meg hvordan folk ville beskrive meg.
Mange vi har snakket med prøver å forklare selvmordet hennes-
-på en måte som ikke angår den hun var, som forenkler henne.
Etter at du og jeg snakket sammen sist,-
-har jeg tenkt på hva som fikk henne til å gjøre det på tv.
En natt våknet jeg plutselig med en helt ny innsikt.
Deprimerte mennesker bærer også ofte på mye sinne.
Hvis du har mye smerte og føler et sinne-
-mot de som du mener er ansvarlige for smerten,-
-og du drar hjem og begår selvmord på ditt eget soverom,-
-så vil det ikke berøre så mange av dem-
-på den måten du hadde ønsket.
Så det kan hende at ved å begå selvmord på tv-
-så viste hun at hun heller ville dø enn å leve med smerten.
-Jeg skal kanskje ikke spenne hanen. -Den snurrer alltid.
Selvmord er en forferdelig og destruktiv ting.
Det er bare et eneste stort tap.
Så om vi ikke går til kjernen av det...
...så tror jeg vi mislykkes.
Hold den ved halsen. Se om du kan...
Vet du nøyaktig hvor hun skal holde den?
-Trykk av. -Jeg er redd for den.
-Jeg klarer det nok. -Det må føles ok.
Hvordan kjente du Tim og familien Chubbuck?
Jeg gikk på skolen og jobbet samtidig for Tim.
Jeg var ung og lett å imponere, jeg syntes han var smart og kjekk.
Christine var som han.
Hun var veldig pen og sofistikert.
Hun hadde en veldig flott holdning.
De hadde en utrolig bakgrunn. Tim sa til meg...
Kanskje han overdrev, men han sa de tilbragte somrene på Pickfair,-
-skuespillerne Douglas Fairbanks og Mary Pickfords eiendom,-
-og at de var besteforeldrene deres, eller noe sånt.
Jeg hadde aldri møtt noen som var barnebarn av filmstjerner.
Når du er 17 år gammel og ser mennesker som er-
-elegante og smarte,-
-så beundrer du dem. Du ser bare alt det du selv ikke er.
Du ser ikke at de også har problemer.
-Beklager at jeg... -Det går bra. Det er lenge siden.
-Vil du ta en pause? -Nei.
Det der forventet jeg ikke.
Jeg kan ikke huske at moren hans var høy-
-og sjarmerende som Tim og Chris.
De sto hverandre nær, så vidt jeg kunne se.
Da Tim også døde... Familien ble rammet av mange tragedier.
Jeg vet ikke hvor moren eller broren Greg tok veien,-
-men de kom nok aldri over det.
Jeg er deprimert, jeg vurderer å ta mitt eget liv.
-Vil du snakke om det? -Nei. Vi kan snakke om det i morgen.
Jeg kunne kjenne meg igjen i det.
At man vil etterlate seg et avtrykk-
-i et miljø der du føler at ingen hørte deg.
Jeg har ikke bare sett det hos andre, men hos meg selv også.
Dessuten skjedde på et sted mange drar til for å feriere.
Det gir et bilde av at det er trøbbel i paradis.
Har du kommet nærmere Christine Chubbuck etter at vi startet?
Ja.
Det gjør jeg. Jeg er frustrert, for jeg har lyst til å føle meg-
-enda nærmere henne enn det jeg gjør.
Men ja, jeg føler meg nærmere henne.
"Selv om ingen virker sjokkert over at Christine tok sitt liv,-
-så kom metoden uventet på mange, også på hennes egen mor."
"'Jeg hadde trodd hun ville ha svømt ut i havet.'"
Hun var en dyktig svømmer. Hun kunne svømme 5-6 km.
Vannet var hennes venn.
Og det kunne lett ha blitt hennes siste hvilested.
Jeg er en elendig svømmer.
Jeg pleide å dra på stranden som barn,-
-men jeg har aldri vært god på å svømme.
Vent. La den synke.
Jeg har forsøkt...
Jeg vet ikke om dette er en slags skolepikesinne.
Jeg forsøker. Jeg forsøker å treffe noen.
Vennen min, vil du ha vin og roser...
-Jeg vil ikke ha vin og roser. -...bli invitert ut på restaurant?
Jeg vil...
Jeg vil at du skal høre på meg.
Du må forstå at sannheten er at ingen vil ha meg.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Hva handler scenen om? En gang til.
Fortsett.
Jeg forsøker virkelig. Ok?
Jeg vil ikke ha vin og roser, mamma.
-Det kan skje når som helst. -Nei! Hva faen snakker du om?
Det funker ikke, og ingen elsker meg.
Og det er helt i orden.
-Du kan ikke miste håpet. -Jeg kan gjøre hva faen jeg vil.
-Det føles ikke bra. -Ok.
De var bestevenner. De sa det, i hvert fall.
-Jeg kjeftet på alle sammen. -Hva mener du?
Jeg kjeftet. Jeg fikk Robert til å be alle om å gå.
Og så gjorde vi et opptak, og så kjeftet jeg.
Jeg vet ikke hva vi gjør i denne scenen.
Jeg har en dårlig følelse.
Du gjorde det rette.
Du ser deg selv i henne.
Miss Chubbuck, etter dette inngrepet,-
-så kan det bli vanskelig for deg å få barn.
Hvis du vil ha barn, bør du prøve å få dem snart.
Det er ikke umulig. Du kommer til å klare deg fint.
Andre har gjort det før. Det går fint.
Men det er ikke umulig. Andre har gjort det før deg.
Det går fint.
Kan du si noe som antyder at du tror hun vil komme over det?
Chris!
-Chris! Hva er det? -Vær så snill...
Jeg må begynne på nytt. Jeg er lei for det.
Chris? Hva er det som har skjedd?
Han avviste meg.
Jeg vet ikke om dette funker. Hvem innrømmer at...
Ok... Unnskyld.
-Folk likte i hvert fall kaken. -Chris.
Folk likte i hvert fall kaken. Faen!
Chris, hva har skjedd?
-Han avviste meg. -Jeg er lei for det.
Folk likte i hvert fall kaken.
Vi har alle noe forferdelig å forholde oss til.
Jeg tror hun bare var lei av det.
Det tok all hennes energi.
Det er ikke lett å gå inn og ut av det.
Det må være veldig vanskelig for Kate.
Du er så sterk.
Jeg har tenkt på deg i hele dag.
-Går det bra? -Ja.
Man kan gi etter for depresjon og mørke tanker.
Jeg tror at alle...
...som sier at de aldri har tenkt på å begå selvmord lyger.
Da jeg var ute og kjørte en dag gikk det opp for meg-
-at jeg hadde tenkt på et sted der det kunne se ut som en ulykke.
Grunnen til at jeg ville ha ønsket det skulle se ut som en ulykke,-
-er at jeg ikke vil noen skal vite at jeg har det sånn.
Jeg ville ikke ha ønsket at de skulle bli mer såret enn nødvendig.
En bilulykke er bare en ulykke,-
-men er det et selvmord, så vil alle de du har rundt deg-
-lure på om de kunne ha gjort eller sagt noe.
Det er de interne faktorene som avgjør.
I dag er det 31 år siden hun døde.
På dette tidspunktet kjørte hun til stasjonen.
Og så skjøt hun seg selv i hodet.
Hva synes du om at vi gjenskaper det?
-Selvmordet. -Det føles merkelig.
Det er merkelig.
Vi gjør så godt vi kan, men det er merkelig å gjenskape det.
Jeg vet ikke hva jeg skal si om det.
Jeg prøver å komme så nær jeg kan.
Jeg prøver å føle at det ikke er uansvarlig å gjøre det.
-Da fortsetter vi. -Hei, Mike.
Jeg har kjøpt meg en pistol.
Hvorfor det?
Hadde det ikke vært spennende om jeg jeg skjøt meg selv på direkten?
Hvordan går det med paradeinnslaget?
Jeg er i god gang med det.
Bra.
Vi ses, Mike.
-Jeg ser på det nå. Det kom med. -Perfekt.
Veldig bra.
Hei, Kate. Jeg heter Steve.
Jeg jobbet med Christine på Channel 40.
Jeg vil presentere deg for Gordon, som var der den dagen.
Gordon var reporter, han var der da det skjedde.
Han jobbet tett på Christine. Han kan nok fortelle deg noe.
Hun hadde med en veske, senere forsto vi at hun hadde pistolen i den.
Hun ba meg finne fram et opptak fra en razzia kvelden før.
Jeg ga henne det, og hun tok det inn i kontrollrommet.
Dette har plaget meg i 41 år.
Da hun introduserte det klippet...
"Bob Peterson har laget et innslag..."
Og så stoppet filmen. Jeg ble redd for at det var min feil.
Jeg så opp på skjermen som viste hva som skjedde i studio.
Hun så opp, hun virket både perpleks og sint.
Dette har jeg ikke sett noen skrive, men det var da hun sa:
"I tråd med kanalens policy om å vise blod og innvoller,-
-skal vi vise dere et selvmordsforsøk på direkten."
Og akkurat som regissøren og kameramannen,-
-så sa jeg at hun ikke måtte gjøre det.
Men hodebevegelsen viste at det ikke var noen spøk.
Det programmet ble nesten aldri tatt opp.
Ingen forsto hvorfor hun ba om at de skulle lage et opptak.
Men for stasjonen var det ingen stor sak-
-å sette opp en rull på en av maskinene.
Vi diskuterte hva vi skulle gjøre med filmen.
Til slutt ringte kanalens eier og sa-
-at foretakets jurister i Washington D.C. hadde sagt-
-at vi absolutt ikke måtte vise det.
Det finnes bare ett eksemplar av filmen. Ingen kopierte den.
Eieren Bob Nelsons sønn forsøkte å selge filmen over telefonen.
Da kom faren inn og tok båndet. Han sa at det ikke skulle selges.
Bob beholdt opptaket helt til han døde.
Det vet jeg, både han og hans kone har sagt det.
Det ble aldri laget noen kopi. Kanalene har ingen kopi av det.
Og det ene eksemplaret er nok i ferd med å oksidere.
Om det ikke kopieres snart, vil ingen noen gang få se det.
Dette er Channel 40s førtiårsjubileum.
Dette er Bob Nelson og kona, han eide stasjonen da jeg og Chris jobbet der.
Dette er testbildemønsteret jeg har spart på. Dette var i 2011.
Han sa han hadde det eneste eksemplaret.
Og i fjor fortalte enken hans meg at hun har båndet.
Hun ville kaste det i havet, men jeg ba henne la være.
Jeg ba henne gi det til et museum eller en journalisthøyskole i stedet.
For det er jo dessverre historie.
Men jeg tror ikke du trenger å lete mer etter opptaket.
-Har du sett klipp med henne? -Nei. Bare bilder.
Jeg gjetter at dette klippet er fra slutten av 1972/begynnelsen av 1973.
La oss spille det. Christine var ikke veldig dyktig på intervjuer.
Hun stilte et spørsmål, og så snakket vedkommende.
Hun stilte aldri følgespørsmål.
Hun stiller et spørsmål, så følger 5-6 minutter med prat.
Så gjentar det seg.
Det er vanskelig å se hvordan hun var.
-Vil du sette deg? -Takk.
Dette er "Newswatch" med Bob Keene, Leslie Green-
-og sportens Ron Jackson.
Det er det gamle Sarasota. Bildekvaliteten er ikke den beste.
Det er et sykehus i nabokommunen.
Sarasota Memorial Hospital har en avdeling i Warm Mineral Springs.
Holder ikke dette? Trenger vi virkelig flere?
For øyeblikket, i hvert fram til nå...
Som en utkant av Sarasota county,-
-noe Northport er, hvilke behov har de?
Ikke om to år, men akkurat nå.
Mange har bedt meg legge ut opptak av Christine på YouTube,-
-siden jeg har lagt ut en del værmeldinger fra den tiden.
Folk tror jeg har klipp med Christine.
Jeg svarer at de bare er interessert i henne-
-på grunn av hvordan hun døde. Så det vil jeg ikke.
Det er ikke vår hensikt å forherlige...
Men vi hadde ikke vært her om hun ikke hadde avsluttet sitt liv slik.
Hun var ikke bemerkelsesverdig, selv om hun var veldig hyggelig.
Det er det blodige aspektet...
Det er det brutale og offentlige selvmordet som fascinerer.
-Det er derfor du er her. -Det er sant.
Vi graver i historien.
Det Christine var imot, var fokuset på blod i lokalnyhetene.
Det hun hatet aller mest, er det som fascinerer folk.
Jeg kan leve med at det får fokus, men jeg liker det ikke.
Jeg forstår hva du mener.
Men det er veldig opprørende å få se henne på video.
-Føles hun mer virkelig nå? -Ja.
Bør man gå roligere fram med byggeplanene,-
-og la det hele vente så lenge? Det har blitt åpenbart...
Jeg var nitten. Det var en tragedie for meg og alle de andre-
-da hun tok livet sitt.
Jeg lurte på hva hun tenkte. Hva om det var barn som så på,-
-eller mennesker med følelsesmessige problemer.
Selvmord er egoistisk.
Men hvis man er psykisk syk, så gjør man det. Det er mitt eneste svar.
Ifølge psykologer tyder hennes gode humør den morgenen på-
-at hun hadde bestemt seg.
At hun spøkte med meg bare fem minutter før,-
-er noe jeg aldri vil glemme.
-Man kunne spøke om alt med henne. -Det er sant.
Da jeg kom ut som homofil, var hun en jeg kunne snakke med.
Dette var vårt nye studio.
Dette er meg den gang jeg jobbet bak kamera.
Se de trange buksene.
Å få se opptak der hun snakker og beveger seg...
Det forandrer alt.
Det får henne til å føles mye mer virkelig.
Jeg setter utrolig stor pris på at du ville treffe oss.
Hva tenker du om sluttscenen?
-Vil du klare å løsne avtrekkeren? -Jeg vet ikke.
Selvsagt har jeg lyst til å beskytte henne.
Hun var så trist at hun tok sitt eget liv.
Er denne rolle annerledes enn andre på settet?
Ja. Man må alltid... Dette er annerledes.
Hun er jo virkelig.
Hvis hun ikke hadde vært virkelig, hadde det ikke virket så formastelig.
7132 Point of Rock Circle.
Ok. Vi er der snart.
Vi skal til huset hennes.
Det var her de holdt minnegudstjenesten.
Her sto presten. Han var vendt den veien.
Den varte i en halv time.
Foreldrene hennes sto til høyre. Her, altså.
Og hennes to brødre...
"Vi lider på grunn av vårt tap, vi er skremt av hennes vrede,-
-og vi føler skyld for at hun følte seg så avvist."
"Vi er såret over at hun valgte å isolere seg."
"Og budskapet hennes gjør oss forvirret."
De må ikke bli våte, og det kommer til å plaskregne.
"Vi vet alle at situasjonen er ille. Verre enn det, den er helt vill."
"Det virker som om alt og alle har gått fra vettet."
"Så vi slutter å gå ut."
"Vi blir hjemme, og sakte blir verdenen vi bor i mindre."
"Og alt vi ber om, er å få være i fred i stuene våre."
"Men jeg skal ikke la dere være i fred."
"Jeg vil at dere skal bli sinte."
"Jeg vil ikke dere skal protestere. For hva skal dere protestere mot?"
"Jeg har ingen løsning på inflasjon, russere eller gatevold."
"Jeg vet bare at dere må bli sinte først."
"Dere må si: 'Jeg er et menneske, for faen. Livet mitt er verdifullt.'"
-Kan du slippe ut hunden? -Ja.
Jeg er tilbake kvart på elleve.
Vi har ulike typer vakter, med eller uten uniform og våpen.
God morgen. Christine. Hyggelig å treffe deg.
-Du, jeg begynner med nyheter i dag. -Ok.
Hei!
Jeg tar tre nyheter og går over til intervjuene.
-Har du hatt en fin helg? -Ja. Hva med deg?
Ok. Om tre...
Velkommen til "Suncoast Digest". Jeg heter Christine Chubbuck.
I Washington D.C. har ledende demokrater begynt å forberede-
-tiltalen mot president Richard Nixon.
To gisseltagere i Washington D.C.-
-har gjort avkall på sitt krav om fritt leide.
Miljøaspektene blir mindre viktig-
-når et land vurderer å bruke kjernevåpen mot et annet.
I Sarasota ble en mann i går skutt og drept under et ransforsøk.
Bob Peterson rapporterer.
Chris, båndet går ikke.
Ikke?
I tråd med kanalens policy om å vise det siste...
...hva gjelder blod og innvoller...
...så skal vi skape tv-historie igjen.
Et selvmordsforsøk... Unnskyld, ikke "et" selvmordsforsøk.
-Skal vi begynne på nytt? -Ja. Fortsett å filme.
...når et land vurderer å bruke kjernevåpen mot et annet.
I Sarasota ble en mann i går skutt og drept under et ransforsøk.
Bob Peterson rapporterer.
-Chris, båndet går ikke. -Ikke?
I tråd med kanalens policy om å vise det aller siste...
...innen blod og innvoller...
...skaper vi tv-historie nok en gang.
Selvmordsforsøk.
Jeg tror ikke jeg klarer det.
Jeg kan ikke...
-Kan vi begynne på nytt? -Filmer vi fortsatt?
Ja.
...vurderer å bruke kjernevåpen mot et annet land.
I Sarasota ble en mann i går skutt og drept under et ransforsøk.
Bob Peterson rapporterer.
-Chris, båndet går ikke. -Ikke?
I tråd med kanalens policy om å vise det aller siste...
...innen blod og innvoller...
...så skaper vi tv-historie nok en gang.
Selvmordsforsøk.
Jeg klarer det ikke.
Jeg er lei for det.
Dere må fortelle meg hvorfor dere vil se det.
Dere må si meg hvorfor, for jeg prøver å finne en årsak,-
-men jeg finner ingen grunn til at dette er noe å se på.
Hun var ingen helt, hun var en tragisk og patetisk kvinne.
Det er jeg også, men jeg lever iallfall. Hvorfor vil dere se det?
Dødsfallet hennes kan ikke være verdt mer enn livet hennes.
Hvis dere vil se meg gjøre det, må dere gi meg en grunn!
Faen heller, det er bare noe dritt uansett.
Er dere forøyde nå?
Dere er en gjeng med jævla sadister.
Tekst: Mette Knutsen www.btistudios.com